Linda Sinclair var 45, ugift engelsklærer -
- og uden udsigt til ægteskab.
Hun levede et ordinært liv. Et disciplineret liv.
- Dem her... - Et nøjsomt liv.
Med små ydmygelser.
Beskedne håb...
Der skete ikke noget.
...og skuffelser.
Hun boede alene i Kingston, Pennsylvania. Tæt på fødehjemmet.
Hun levede ikke i luksus, men foretrak de enkle glæder.
Det kan lyde koldt og kedeligt, men jeg kan forsikre jer om -
- at sådan var Linda Sinclair ikke. Hun var lidenskabelig.
Hun var romantiker, og derfor var hun alene.
Hun havde altid været alene.
Linda var et følsomt barn og fandt et fristed i litteraturen.
De store værker vækkede en ophidselse hos hende -
- som fik verden omkring hende til at virke endnu mere dyster.
Hun så ingen grund til at deltage i barnlige lege.
Og hun gik ikke op i ungdommens banale aktiviteter.
Denne følsomhed viste vejen til målet i hendes liv.
Hun ville vie sit liv til at vække den litterære gnist -
- i unge sind. Hun nærede deres idealer.
Hvordan takler samfundet forandringer?
Og værdsatte deres meninger. De forgudede hende.
Men hendes kompromisløse ånd dømte hende til et liv som pebermø.
- Linda? Don. Mig en fornøjelse. - I lige måde.
- Nå, du har bestilt. - Undskyld, jeg...
Nej, jeg driller bare.
Hvordan kunne hun være et forbillede, hvis hun var ukritisk?
Jeg er arbejdsløs, og det er fint. Jeg har masser af tid.
Jeg er holdt op med is, jeg har fået overskæg -
- og efter skilsmissen fik jeg den her -
- og jeg føler mig som mig. Men jeg må have lidt is.
Hun længtes efter en følsom mand.
Skal man have 35.000-40.000 dollar om året og fastansættelse for -
- at lære børn at klappe?
Idræt bør være op til forældrene. Var du fransklærer?
En voksen og elskværdig mand.
Dit system virker ikke, Linda. Det gisper efter luft. Lad det dø.
Det er sund fornuft. Tak.
Klarer du den? Det kniber med kontanter.
Til sidst opgav hun mænd.
Vi bør gøre som indianerne. Bytte...
Hun elskede sit arbejde og kunne forsørge sig selv.
Det var godt nok.
Var der noget tragisk over den stoiske miss Sinclair -
- så pyt. Havde litteraturen lært hende noget -
- var det, at en sand romantiker altid er alene -
- og på evig vagt over for den farlige verden.
Hej... For fanden da!
Jason Sherwood! Fra Deres klasse i 2006.
Jason Sherwood? Hvad laver du her?
- Bor du ikke i New York? - Ikke mere.
Det må du altså undskylde.
- Jeg kører dig på skadestuen. - Nej, der skete ikke noget.
- Min far arbejder der, så... - Så kører jeg dig hjem.
- Det svider som ind i helvede. - Undskyld. Jeg holder lige herhenne.
Hvem bruger peberspray i Kingston?
- Jeg har et håndklæde i bagagerummet. - Der her er fint nok.
- Jeg er virkelig ked af det. - Det var dumt at skræmme Dem.
Jeg burde have genkendt dig. Hvorfor er du i Kingston igen?
Jeg troede, du havde indtaget Broadway. Det skal nok komme.
Du var en af bedste elever, jeg har haft.
Hvad sker der? Du gik på forfatterlinjen på NYU, ikke?
Dramatikerlinjen. Jeg er færdig.
- Og? Kom nu med det. - Jeg er holdt op med at skrive.
- Hvad mener du? - Det er slut.
Det tog en krig at skrive mit speciale, men jeg troede på det.
Jeg forsøgte at få stykket sat op. Satsede alt på at få det læst.
Fortsæt lige ud. Jeg bor hos min far.
- Hvad siger han til det? - De kender ham ikke.
- Jo, vi træner samme sted. - Sjovt.
Han har foreslået jura. Så det bliver det nok.
- Åh, Jason. - Jeg får det dårligt af at skrive.
Men jeg skal lave noget, og jura er noget. Til venstre derhenne.
Det er fint her. Tak for turen.
- Jeg er altså ked af det. - Glem det.
Jason! Hvis jeg kan hjælpe... Jeg vil gerne læse dit stykke.
Fint nok. Jeg kommer hen på skolen med det.
- Okay. Farvel, miss Sinclair. - Farvel.
"Det var den bedste tid, og det var den værste tid." Aflever prøverne.
Nu, da jeg ved, at I har læst "To Byer"-
- skal vi tale om Sydney Cartons død. Hvorfor bytter han -
- med en mand, der er dødsdømt? Hvorfor ofrer han sig selv?
Fallon?
Det er sejt. Han gør det for Lucy.
Han elsker hende så højt, at han vil dø for hendes mand.
- Det er helt uselvisk. - Fint. Ja?
Har De skrevet en roman eller et stykke?
Nej, jeg er læser, ikke forfatter. Os er der også brug for.
Kun en sand kunstner kan beskrive den menneskelige tilstand.
- Will? - Hvis Dickens kunne det...
Kunne han så ikke skrive en slutning, hvor fyren overlevede?
Du misforstår. Sydney Cartons død er en uselvisk handling.
Han ved, at han dør for en ædel sag.
Det forstod man på Dickens' tid. I dag -
- er de klassiske dyder tabt. Ære, uselviskhed -
- og renheden i en kærlighed, der ikke kræver gengæld.
- Hej. - Du godeste. Kom ind.
De vil gerne hilse på dig. Jeg har en overraskelse til jer.
Det er Jason Sherwood, en tidligere elev -
- som taget eksamen fra dramatiklinjen på NYU.
Mange af jer husker nok hans dejlige fortælling "The Hidden Court".
- Beklager. Jeg kom bare med den her. - Fint. Du må gerne blive.
Nej, jeg smutter igen.
I er heldige med jeres lærer. Der var mange gode lærere på NYU -
- og hun er mindst lige så god.
Tak. Farvel.
Indrømmet. Jeg har bestukket ham. Nå, ædel opofrelse...
Dr. Sherwood? Jeg mødte Deres søn i dag.
- Linda Sinclair... - Jeg ved det. Jason er hjemme, ja.
Han fortalte mig om New York. Det er trist.
Han tog sin situation op til overvejelse.
Det er synd, hvis han stopper. Han er så begavet.
Det er en rå branche. Ikke for enhver.
- Det bliver sjovt at læse stykket. - Har De fået lov til det?
- Jeg håber, De synes om det. - Gjorde De det?
Ikke som sådan.
- Det var hyggeligt, mrs... - Miss Sinclair.
STØTTER IKKE
Miss Sinclair. Ja...
DUMPET
Hallo? Nej tak. Slet mig venligst af listen.
Mange tak.
Miss Sinclair... Her er "Puppen". Jason.
"Lyset dæmpes, tæppe."
- Hej, Jason. Vækkede jeg dig? - Nej, nej. Hej.
- Hvad så? - Jeg har læst dit stykke.
- Nå? - Det er fantastisk.
- Kan De lide det? - Ja, meget. Det er enestående.
Jeg har tudet den sidste halve time. Den slutning...
Glem alt om jura. Du hører til i New York.
- Det var pænt sagt. - Jeg er bare ærlig.
Det er hæsligt, at ingen skal se det.
Ja, men sådan er det bare.
Det er fint nok, jeg bliver advokat. Jeg må give slip.
Tænk, hvis vi kan få det sat op nu?
- Ville du så være interesseret? - Det kan vi ikke.
- Husker du Carl Kapinas? - Mr. Ka-penis, dramalæreren?
- Han er min ven, Jason. - Undskyld, Kapinas.
Han er træt af at sætte det samme stykke op hver eneste år.
- Han skal have "Puppen". - Jeg...
Det ved jeg altså ikke rigtigt.
Kan han lide det, og det kan han, vil han sandsynligvis sætte det op.
På min gamle high school, mener De?
- Pokkers. - Med ham som instruktør?
Jeg ved, han er lidt sær, men han har forstand på dramatik.
Er du der, Linda? Undskyld...
- Linda! - Lige et øjeblik, Carl!
Nej. Jeg har haft en overjordisk oplevelse.
Jeg har hørt dig!
Åh, Linda! Det er min historie. Han skrev den til mig.
- Jeg følte ligesådan. - Ja, det er et universelt tema.
Det er bare så godt. Jeg er som forvandlet.
Perfekt til plakaten. "'Puppen' forvandler dig - for altid!"
Jeg kan se det hele klart og tydeligt for mig.
Formen kan være neo-edwardiansk med et stænk tysk gestalt.
Men farverig og sjov. Halle Anderson er perfekt til hovedrollen.
Shelia Nussbaum er den irske stedmor. Hun er en ørn til dialekter.
Tidspunktet er perfekt. Jeg har mange gode skuespillere.
- Kan det gennemføres? - Ja, og det skal det.
Jeg er blevet en kunstens zombie -
- som vandrer livløst gennem de samme opsætninger hvert år.
Jeg skal lave "Mister Ernest" i år. For femte gang.
Prøv at puste liv i gamle skidt. Ikke efter det her!
Det er O'Neill, Kafka og Spielberg på værtshus.
- Det er frisk, nyt... - Glem det.
- Hvorfor? - Det er ikke en skolekomedie.
Hvad ved du om det? Jeg har sat 38 stykker op.
- På 19 år. Det er mit område. - Det er der ingen tvivl om.
- Phil mener... - Han vil se "Vor By" hvert år.
Ja, og hvad så? Alle kan lide det stykke.
Jeg troede, vi skulle lave "Mister Ernest".
Jeg dør, hvis jeg skal smøre agurkesandwicher i to måneder.
Bliver det ligesom, da du lavede "Oklahoma" med masker?
Det var japansk No-stil. Bare så du ved det.
- Lydia Plotke kaldte det genialt. - Jeg kaldte det noget møg.
Han tror også, at "American Buffalo" handler om en bøffel.
Som David Mamet sagde... Rend mig!
Så, du!
Pause! Skru lige lidt ned.
- Undskyld. - I orden.
Med hensyn til "Puppen"...
Jeg er imponeret over den tidligere elevs værk, men...
Er stykket egnet til vores elever? Hvad vil forældrene sige?
- Vil skolerådet godkende det? - Hvad er problemet i grunden?
Hallo! Der er bandeord og vold.
- Det nedtoner vi selvfølgelig. - Vi kan tale om det...
Der er udgifter til specialeffekter og kostumer.
Og en pige der bliver til et insekt. Det her er ikke Broadway!
- Det ved jeg kun alt for godt. - Budgettet er begrænset.
Det handler om børnene.
Tænk, at spille et stykke af en gammel elev.
Sælg stykket på Jason Sherwood.
En tidligere elev, der kom for at inspirere eleverne.
Det er en god historie. Jeg ved lidt om den slags.
Vi fordobler billetsalget. Folk vil se noget nyt.
Og overskrider vi budgettet, betaler jeg resten selv.
- Så stærk er jeg i troen her. - Hvad siger du, Phil?
- Vi har ikke talt om slutningen. - Hvad med den?
Den er meget dyster.
En pige hænger sig, og hendes far skyder sig. Det går ikke.
- Slutningen er afgørende. - Det er poesi, Ibsen.
- Vi bliver sagsøgt. - Slutningen må ændres.
Godt, godt. Så dropper vi slutningen.
Vi gør den flertydig. Det åbner døren for fortolkninger.
- God idé. - Og Jason?
Han forstår bestemt, at man må være fleksibel i teaterets navn.
Prøverne må starte på fredag. Vi har travlt.
- Men det er ikke arbejde... - Vi kan ikke droppe slutningen.
Det ødelægger hele stykket. Hvordan skal jeg forklare Jason det?
Det skal du ikke. Vi dropper ikke slutningen.
Jeg sagde det for at få grønt lys. Sådan gør man i showbusiness.
Klø på for enhver pris. Når salen koger på premiereaftenen -
- vil selv Phil være glad.
- Tror du? - Ja. Jeg lover det.
Det er et spil, og jeg kender reglerne.
- Undskyld, jeg kommer for sent. - Du fryser da.
- Du skal have noget varm kaffe. - Nej, jeg har mavesår.
- Urtete? - Nej tak. Jeg trænger ikke til noget.
- Hvor længe har du haft mavesår? - Siden New York og det her stykke.
- Apropos det... - Netop.
Her er den kontrakt, Phil Pelaski har lavet.
Der står, at du giver skolen ret til at sætte stykket op.
Skriv under her, så kører det.
Er alt i orden?
Jeg ved, De bare vil hjælpe -
- men det er altså ikke et stykke for en skole.
- Det ved jeg. - Jeg vil gerne sætte det op...
- Men kun hvis det er ordentligt. - Det er Carl og jeg helt enige i.
Jeg... Jeg tror ikke, jeg magter det.
- Skal din far vinde? - Hvad?
Jeg ved, hvad stykket er udsprunget af.
Din far forstår dig ikke. Han støtter dig ikke.
- Det mener han, at han gør. - Økonomisk, ja.
Men kun hvis du makker ret. Bevis, at han tager fejl.
- Og hvis han ikke gør? - Alle kan miste selvtilliden.
Men du får den tilbage, hvis du gør det her. Det lover jeg.
- Jeg føler, at jeg sælger min sjæl. - Ja, hr. Faust. Nu er det min.
Sheila Nussbaum er Margaret, den onde, irske stedmor.
Sheila har øvet sit irske.
Vi ses på pubben på Grafton Street, din usle ateist.
Will Traynor er dr. Tim Sherman, den alkoholiserede far.
Fallon Hughes er heltindens afdøde mor, Ariadne -
- der dukker op som en spøgelsesagtig møldronning. Og sidst...
Halle Anderson er Jane Sherman, den følsomme og misforståede ingenue.
Mr. Sherwood, teaterinstitutionen på Kingston High -
- er beærede over dit nærvær, og vi har mange spørgsmål.
Hvem lægger ud? Halle.
Du rammer præcis det at være teenager. Man er forvirret -
- og føler sig misforstået. Jeg vil være tro mod rollen -
- og må vide, hvor Jane kommer fra. Hvem har inspireret dig?
Alle figurernes oplevelser er taget fra virkeligheden.
Jeg har selv oplevet det hele.
- Det er meget personligt. - Flere spørgsmål?
På side 52. Tim har et stort skænderi med Jane.
Behøver han at slå hende?
Er han ikke for hæmmet til at vise følelser?
Det virker bare lidt...
- Lidt? - Jeg ved ikke... Lidt banalt.
Var det nødvendigt, Will?
Jeg... Undskyld.
- Jøsses. - Hvad tænker du på, Will?
Du er heldig at møde forfatteren. Jason er vores gæst -
- og kan du ikke respektere ham, kan vi finde en anden -
- til din rolle. Skal vi det?
- Nej, vel? - Har du taget din medicin?
- Det her var en misforståelse. - Jeg er ked af det.
Sådan en knægt skal ikke kalde mit stykke banalt.
- Han afprøver grænser. - Jeg behøver ikke at være her.
Nej, men vi påskønner, at du er her. De er vilde med stykket.
- Nej. - De bliver kede af det, hvis du går.
- Mr. Banal gør ikke. - Will? Han er bare bange for dig.
Han er en usikker dreng. Du er dramatiker.
Lad dig ikke gå på af ham.
Jason... Dit stykke er genialt.
Undskyld at jeg overreagerede. Jeg dur ikke til kritik.
Man kan let miste modet, men det skal du ikke.
- Så er vi her igen. - Godt. Find jeres pladser.
- Undskyld. - Ingen panik.
- Det er Will, ikke? - Jo. Jeg er ked af det.
Det skal du ikke være. Det var godt, du nævnte det.
Tim er hæmmet. Han har skjult sine følelser hele livet.
Derfor hader han Jane. Hun er alt det, han ikke er.
Hun er åben og har følelser. Hun får tingene ud.
Han slår hende, fordi den ophobede vrede koger over, og når det sker -
- er det ikke banalt. Hvis det går efter planen.
- Besvarer det dit spørgsmål? - Ja. Tak.
Flere kommentarer? Så fortsætter vi.
Engang var jeg selv en ung, spirende skuespiller. Chokerende.
Det var i 1983. Jeg boede på femte sal på Avenue C.
Jeg ventede på mit gennembrud, og en dag skulle jeg til prøve -
- hos selveste mr. Stephen Sondheim.
Jeg fik ikke en rolle, men jeg fik den store mands velsignelse.
Han sagde tre ord, som forandrede mit liv.
"Giv ikke op."
Jeg gav ikke op, og på den måde endte jeg her hos jer.
Nu begiver vi os ud på den hårde, men også givende rejse -
- og jeg giver jer min velsignelse i mr. Sondheims ånd. Du filmer.
Musik, tak.
Bid for bid sætter vi det sammen. Del for del skaber vi et mesterværk.
Alt har sin egen plads, hver detalje er vigtig.
Stykke for stykke sætter vi det sammen.
Fra fingre til skulder: 68 cm.
Ti, dumme pigebarn. Jeg hader dig mere end din usle far!
Træer. Træer er gode. Hvis et træ vælter på gangen...
BMW er verdens bedste bilmærke.
Ti, dumme pigebarn. Jeg hader dig mere end din usle far!
Har du et øjeblik, Carl?
Det er min fornemmelse -
- at Margaret ville være mere truende, hvis hun dæmpede sig lidt.
Ja. Tak.
Som Amanda i "Glasmenageriet",
som styrede børnene med falsk blødhed?
- Jernnæve i fløjlshandske? - Netop.
Interessant.
Vi prøver. Jeg har en idé, Sheila...
Godt tænkt.
Ti, dumme pigebarn. Jeg hader dig mere end din usle far.
- Jason. - Fandens.
Det var dog utroligt. Gå med udenfor.
De kan ikke bare brase ind i prøverne.
Jeg skal tale med min søn. Nu.
- De forstår ikke... - Det er i orden. I fortsætter bare.
Fortsæt uden mig. Jeg er straks tilbage.
- Går det? - Det er ikke sikkert.
Men al stor kunst udspringer af smerte. Husk det.
Hvad foregår der? Jeg må gribe ind, når nogen bliver udsat for vold.
Hør her! I 14 dage har Deres søn knoklet -
- og når De endelig dukker op, er det med skældud og irettesættelser.
- De ved ikke, hvad det her er. - Jo, det gør jeg.
- Hvad taler De om? - Den typiske alfahan.
- Mig narrer De ikke. - Jeg må tilbage til sygehuset.
Gå, men De kan ikke stoppe det. Jason får det liv, han fortjener!
- Som kunstner! - Fint!
- Jason... - Det er bare mavesåret.
- Kom, vi går ind igen. - Tak.
Jeg har noget, du kan få.
Hvor er den nu?
Jeg glemte mine piller hjemme.
Fundet!
Den er god nok endnu.
- Det går over om ti minutter. - Værsgo.
- Tak. - Godt, jeg havde den flaske.
Tak for Deres støtte derude, mener jeg.
Han er en tyran, og nogen bør sætte ham plads.
Ja. Han har været sådan, siden min mor...
Jason...
Det gør mig ondt. Det gør mig virkelig ondt.
Det skal nok gå.
- Han er en dum skid. - Jeg ved det.
Undskyld.
Okay...
Jeg kører hjem nu.
Vi tales ved.
Farvel.
Hvad havde hun gjort? Hvad havde hun dog gjort?
Den slags sker selvfølgelig.
Litteraturen var fyldt med den slags.
Det var kun naturligt, at følelser opstod og kogte over.
Ingen ville vel dømme hende for det lille fejltrin?
TØJTE
Søde Linda. Jeg har et følsomt spørgsmål til dig.
- Hvad? - Jason og jeg talte sammen, og...
Vi mener, at skarlagenrødt er bedre end lilla i møldronningens hule.
Det er for dyrt, men du sagde jo selv...
Hvor meget?
- Du får en mindeplade. - Tænk ikke på det, Carl.
- Hej, miss Sinclair. - Sagde Kapinas det med baggrunden?
Ja, det har vi talt om. Må jeg tale med dig under fire øjne?
- Klart. Skal vi? - Undskyld os, Will.
Vi kan snakke herinde.
Vi er voksne, og selvom folk med forskellig alder kan have et forhold -
- synes jeg, det er bedst, at det ikke sker igen.
Vi gjorde ikke noget forkert, men for stykkets skyld -
- må vi være professionelle. Vi må ikke lade os distrahere.
- Helt enig. - Forfatteren skal kunne tænke klart.
- Nemlig. Stykket er det vigtigste.' - Ja.
- Godt, vi er enige. - Vi er altså stadig venner?
Selvfølgelig. Tænk ikke på det. Du har vigtigere ting at tænke på.
- Så som Wills tale i andet akt. - Ja, han er ukoncentreret.
Ja, så det bør vi gå ud og tage fat på nu.
- Jeg kan få brug for din hjælp. - Jamen, den skal du få.
- Tak. - Så gør vi det.
Nej, altså... Vi går ud...
Undskyld mig.
Hej. Bare så du ved det...
Jeg kom ikke på grund af stykket, men fordi Jason løj.
Tirsdag og torsdag går han på et forberedelseskursus -
- og han sagde, at prøverne ikke kom på tværs, men han løj.
- Skal jeg tro på det? - Han sendte den her i går.
"Hej, far. Er på vej på kursus. Kommer senere hjem i aften."
- Kan du se det? - Han løj...
Men han var vel nødt til det. Du kvæler ham.
- Hvordan det? - Du tvinger ham til at læse jura.
Tvinger ham? Det jurastudium var hans egen idé.
- Og du kæmper imod? - Du har gennemskuet mig, hvad?
Ifølge dig er jeg en dum skid.
Du kan give Jason den respekt og frihed, som han fortjener.
Skal jeg holde op med at tale med ham? Du har vist ingen børn.
Hvabehar? Jeg har faktisk stor erfaring med børn.
- Ja, ja. Jeg gør mit bedste. - Det er måske ikke nok.
- Siger du det til dine elever? - Ved du hvad? Du er en dum skid.
Hvad? Er du frigid?
Jeg sagde...
- Hallo? - Det er Linda. Har du tid?
- Jeg mødte din far, og... - Hej, miss Sinclair.
- Hvem er det? - Halle. Vi læser replikker.
Er I på skolen?
Nej, hos mig. Det var det nemmeste. Er alt ok?
Ja, ja. Undskyld, jeg forstyrrede.
- Vi tales ved i morgen. - Ja, fint.
- Hej, miss Sinclair! - Skal vi fortsætte, hvor vi slap?
Med told og fragt bliver det 433,52 dollar.
Det er med røgmaskinen og stroboskopet.
- Er de ting nødvendige? - Hvis stykket skal fungere.
Men hvis du er ligeglad, kan jeg købe to lommelygter.
- Ja, ja. Jeg spurgte bare. - Undskyld.
Halle er god, ikke? Tusind tak.
Hold op!
Tænk, at vi fik den prøve.
Halle... Må jeg lige tale med dig?
Sæt dig ned.
Først vil jeg sige, at du er rigtigt god som Jane.
Tak. Jeg knokler, men jeg nyder det.
Det ved jeg. Rollen betyder meget for dig -
- og du skulle nødigt miste den.
- Har jeg gjort noget? - Nej, nej. Det er bare det...
Det handler om Jason.
Man mener, at din omgang med ham er en smule upassende.
- Jeg har ikke gjort noget. - Folk tænker deres.
- Det skal de ikke. - Nej, men det gør de.
Du vil være skuespiller. Ikke sandt?
Må jeg give dig et råd? Når du går til prøver -
- vil du møde mænd, der ikke kun går op i dit talent.
Du er smuk, og det kan du blive fristet til at udnytte.
Det kan virke, men folk kan også miste respekten for dig -
- og opfatte dig som billig. Jeg prøver bare at hjælpe -
- og du skal respekteres for din gode forstand.
Og derfor skal du holde dig fra Jason. Giver det mening?
Det er uretfærdigt. Fyre kan gøre, som de vil.
Ja, men sådan er verden skruet sammen.
- Gid den ikke var. - Helt enig.
Men jeg ved af erfaring, at det ikke er nok at ønske.
Det er et slid at forandre verden. Vi kvinder må stå sammen.
Godt, vi fik en lille snak. Vi ses til prøverne.
Ja, vi ses.
En kunstig pejs til 800 dollar er et fund.
Ikke lege med den, drenge!
Linda... Du er skolescenens Peggy Guggenheim.
Bare pænere.
Nej, nu! Hun er en elev, Jason. Det gør man bare ikke.
Jeg havde højere tanker om dig. Det kommer til at stå i dine papirer.
- Slap nu af. - Glem alt om den anbefaling.
- Det kan du ikke! - Du tvang mig selv til det.
- Mine forældre slår mig ihjel. - Rolig. Jeg ordner det.
Du, Linda! Lad os snakke om det.
- Nej. Jeg så jer. - Vi gjorde ingenting.
- Jeg tog jer på fersk gerning. - Hun begyndte.
Alt så ridderlig. De unge ser op til dig.
Du udnyttede det. Jeg troede, du mente det alvorligt.
At du var professionel. Men du handlede som em amatør her.
Sikke noget pladder. Du er jaloux.
Jaloux på et kys i omklædningsrummet?
Så hellere et knald i klassen? Det er det, du trænger til.
Du er forfærdelig!
Fandens.
Hallo? Slet mig af listen og vov ikke at ringe igen!
Fallon Hughes? Ed McKee?
Fy!
- Benjamin Meyer. - Fy!
Hvad er der med jer? Fald til ro.
Ellers bliver det en eftersidning.
HYKLER, TØJTE, MÆR.
Temaet er "Vinterdrømme", så noget med store senge og snemænd i py.
Nej, det er en skidt idé.
- Jeg må tale med dig! - Vi tager det i morgen, Joanie.
- Men det er "Vinterdrømme". - Ud.
- Der er sket noget rædsomt. - Vi har hørt om dig og Shakespeare.
Halle Anderson spreder onde rygter om mig -
- og hun har skrevet sjofelheder på døren.
Hvorfor skulle hun gøre det?
Jeg tog hende sammen med Jason Sherwood i går.
Av! Det burde du have sagt.
Jeg advarede hende og troede, det var nok.
Typisk. En lærer er flink og bliver dolket i ryggen.
Og han kysser på en elev. Han skal få!
- Er Halle til prøve? - Ja, men...
Foran de andre? Kald hende ind på kontoret.
Nej, her og nu. Den slags kan skade en lærers ry.
- Og dit er pletfrit. - De udnyttede dig!
De skal vide, at du ikke finder dig i det.
I to, kom herhen. Også dig, Carl.
- Vi prøver, Phil. - Det må vente.
Romeo og Julie pjanker lidt på sidelinjen, hvad?
Og søde Julie lyver om en af vores bedste lærere.
Jeg lyver ikke. Hun er jaloux på mig.
- Det passer. Hun bollede med ham. - Du gør det bare værre.
Hvor skal du hen? Kom tilbage.
- Hvorfor råber I? - Hvad er det der, Traynor?
Min selvmordsscene.
- Næh, nej. Vi havde en aftale. - Hvilken aftale?
- Jeg kan forklare. - Du ved, at vi droppede slutningen.
- Hvad? - Hvorfor prøver I på slutningen?
- Prøver du at lure mig, Carl? - Du misforstår, Phil.
Skuespillerne skulle bare opleve hele stykket.
Vi ville ikke vise slutningen.
Det har du ikke sagt et ord om, Carl.
Jeg troede, Linda sagde det, da du skrev under.
- Nej, Carl... - Vidste du det?
- Du læste vel kontrakten? - Hun pressede mig.
Du vidste, jeg ikke ville droppe slutningen.
Er det sandt, Linda? Er det?
Er det sandt?
Ja, men jeg kan forklare. Det er kompliceret.
...kys i omklædningsrummet. - Så hellere et knald i klassen?
Det er det, du trænger til.
- Hovsa. - Hun er en løgnagtig luder.
Hun er... Du er fyret, Linda. Hører du?
- Du er fyret! - Hvem er billig nu?
Linda! Du skal ikke stikke af.
Hvorfor løj du? Jeg stolede på dig, og du løj.
- Forsvind! - For fanden da!
Ikke igen! Jeg hader den her møgskole.
Du kørte galt og ligger på sygehuset. Alt er godt.
- Nej... - Jo. På ære.
- Hej, dr. Sherwood. - Nej, find en anden.
- Så går der flere timer. - Jeg venter.
- Vil du have os undskyldt? - Hun i chok.
Du er i gode hænder, søde.
Det er lidt akavet. Der står, at du kørte galt -
- fordi du gned peberspray i øjnene.
Hold da op. Nå...
- Er du svimmel? - Nej.
- Har du kvalme? - Nej.
- Ondt i nakken? - Ja.
Her?
- Gør det ondt? - Ja.
- Hvor meget på en skala til ti? - Tre. Eller fem.
- Hvad betyder det? - Aner det ikke. Vi skal spørge.
Vi ser på det.
Godt så. Det her svier.
Det er ikke så slemt. Det skal bare renses.
Du er heldig. Det skal ikke engang sys.
Okay...
Værsgo. Det er sundt at få det ud.
Vil du være sød at gå?
Efter en ulykke er det normalt...
- Gå... - Den slags udbrud er normale.
Hold op med at være så sød. Du hader mig.
Nej, jeg gør ej. Hør nu her...
Vi har været uenige -
- men jeg påskønner alt det, du har gjort for Jason.
Åh, nej!
Og jeg ved, du betyder meget for ham.
Hvad nu? Siger jeg noget forkert?
Jeg, jeg...
Jeg havde sex med din søn.
- Hvad? - Du hørte mig.
Hvor længe... har det stået på? Har I et forhold?
- Nej, det skete kun en gang. - Hvornår?
- Lad os stoppe her. - Nej.
Ikke før... Hvad tænker du på?
- Boller du tit med gamle elever? - Jeg vil ikke tale om det.
Skal du ikke lave noget? Redde et liv eller noget?
Du skal ned til ortopæden.
Kortet blev afvist.
Prøv det her. Vil De ringe efter en vogn?
Fald nu ned, Jason. Jeg forstår.
Kør mig ind igen.
- Skete der noget? - Jeg ringer igen.
- Lad mig, Mike. - Nej, jeg venter indenfor.
Jeg vil tale med dig. Gå ind med stolen.
- Hvordan har nakken det? - Få det nu bare sagt.
- Passer det, at du løj for Jason? - Ja.
Utroligt. Hvad er du for en lærer?
Du anklager mig, og så laver du selv den slags?
Ja, jeg er et rædsomt menneske. Gå så.
- Hvad vil du gøre? - Jeg blev fyret. Er det ikke nok?
Og stykket? Jeg tænker på det og min søn.
Ja, nu når det hele er ødelagt. Det er din skyld, at jeg står her.
Han skrev kun stykket, fordi du var en drukmås -
- og lod din vrede gå ud over ham, da din kone døde.
- Tror du på det? - Prøv ikke at nægte.
Jeg drikker ikke.
Og Jasons mor er ikke død. Vi er skilt, hun bor i Teaneck.
- Han sagde, det var hans liv. - Og så er det sandt.
Forfattere digter ikke ting.
Tror du, han bliver til et uhyre? Af en lærer at være -
- er du ret naiv. Kan du ikke skelne mellem fiktion og virkelighed?
Var det derfor? Troede du, han var Lord Byron?
- Du kender mig ikke. - Så er bøtten vendt.
- Marilyn Avenue. - Du kan ikke flygte.
Jo, jeg kan.
Indtal en besked.
Det er Carl.
Jeg var fej. Du har ret til at være vred.
Men ring til mig. Det er stykket.
Indtal en besked.
Ring til mig, Linda. Jeg forråder dig aldrig igen.
Jeg vil endda betro dig min mørkeste hemmelighed.
Jeg har aldrig sagt det til nogen. Prøven hos Sondheim...
Jeg løj. Jeg skulle aflægge prøve, men da jeg kom ind -
- og så ham sidde der og kigge, kunne jeg ikke få luft.
Troede jeg skulle dø. Før jeg besvimede, så jeg -
- Sondheims forvirrede udtryk...
...og nogen sagde: "Han hedder vist Ka-penis."
Det var det værste i mit liv.
Sådan. Jeg står blottet foran dig.
Kom tilbage og hjælp mig.
Linda... Jeg bryder sammen nu!
Jeg har brystsmerter og bryder sammen. Ring!
- Carl er blevet indlagt. - Hvorfor?
Han faldt om, og ungerne ringede 112.
- Klarer han det? - Det var ikke hjertet, men stress.
Men han kan ikke fortsætte, og premieren truer.
V har travlt og skal bruge billetindtægterne.
Nogen må træde til.
Ring til Jason.
Han vil kun, hvis vi bruger hans slutning, og det går ikke.
- Du ved, hvor jeg vil hen. - Glem det. Jeg vil ikke.
- Jeg er fyret. - Ikke endnu. Hjælp.
Så slipper du med en advarsel og 14 dages suspendering.
- Jeg kan ikke. - Du startede det her.
Skal andre betale for din dumhed?
Eleverne og jeg har brug for dig. Træd i karakter som lærer.
Kan du ikke det, hører du ikke til på en skole.
- Jeg skal tænke over det. - Du er der kl. 15.
Det er din sidste chance.
Lad mig tage Dem på bordet, miss Sinclair!
Kære mor. Hvordan kunne...
Højere! De billige rækker skal høre det.
Kære mor. Hvordan kunne du overlade mig til en så...
Gudskelov. Hør efter. Miss Sinclair tager over her.
Men jeg sidder her, så I har at nære jer.
- Forstået? - Ja, mr. Pelaski.
Hvor er vi kommet til?
- Den nye slutning. - Den nye slutning?
Det er Carls. De prøvede på den, da han faldt om.
- Carls? - Ingen selvmord og jeg er glad.
Godt, lad os få det overstået.
Skal De ikke instruere?
Du lider. Noget så forfærdeligt.
Kære mor, hvordan kunne du overlade mig til en så grum skæbne?
En far, der ikke kunne elske mig, en fremmed verden. Jeg vil dø!
Nej, du skal leve!
Stop det! Tag det her alvorligt.
Hvorfor? Det er en elendig slutning.
Mine bedsteforældre kommer for at se min fiasko.
Det er ikke Jasons stykke. Det er noget bras.
Hvor er Jason? Vi vil ikke have dig, mær.
En uges eftersidning, miss Anderson!
"Jeg har intet at byde på, kun min egen forvirring." Jack Kerouac.
Jeg kommer!
- Niks. - Jason! Du må ikke lade mig stå her.
Jeg går ikke, før vi har snakket.
- Må jeg komme ind? - Ja.
Må jeg få et glas vand?
Jeg vil bede dig om noget. En ny slutning.
- Nej. En ny slutning? - Kom nu, Jason.
- En lykkelig slutning er forkert. - Jeg er i knibe.
Giv "En sælgers død" en ny slutning. Skal han dø?
- Det her hjælper ingen. - Du har ødelagt alt.
- Jeg vil dø. - Det er ikke løsningen.
Har du løsningen på alt?
Hvem er du? En ensom, gammel kone -
- som nyder at belære teenagere.
Tror du, det påvirker dem at høre Emerson?
Du er til grin. De respekterer dig ikke.
De glemmer dig, når de går ud af skolen.
Ja, jeg...
Jeg tænkte på din slutning, og jeg overså noget -
- da jeg læste stykket.
- Slutningen er elendig. - Hvad?
Alle begår selvmord. Er det din løsning?
Helt ærligt, Jason.
Du sagde, slutningen var god.
- Jeg kan begå fejl, som du ved. - Nu er det nok.
Det hjælper ikke altid at flygte, læse jura eller begå selvmord.
Sommetider må man gribe om nældens rod. Prøv det.
Kan du ikke forestille dig en anden slutning -
- hvor alle ikke dør?
Nej! Og skrid så.
NY SLUTNING
De vil hade det. Det bliver elendigt.
Det går ikke. Jeg kan ikke mine replikker.
Sig dem ligesom ved prøverne, så går det fint.
Tak.
Fem minutter.
I har knoklet, og det bliver rigtigt godt.
I kan være stolte af jer selv. Det er jeg.
- Hej, mine børn af natten. - Så kom De, mr. Kapinas!
Intet kunne holde mig væk. Kæreste Linda...
Jeg er taknemlig for din hjælp og forståelse.
- Pyt. Hvordan har du det? - Bedre. Udhvilet.
- Let dopet og klar til arbejdet. - Vi har styr på det.
- Vi har knoklet. - Jeg har prøvet det før.
Sæt dig og nyd stykket. Så er det nu!
- Kærlighedens bønnecirkel? - Netop.
Kommende prisvindere... Tag en dyb indånding.
Ånd ud og fokuser.
Og som Meryl Streep sagde, da vi lavede Shakespeare: "Giv lyd."
Så sker der.
Næste år bliver det "Vor By".
Hvorfor er du ikke på sygehuset?
- Skal du ind? - Jeg er for nervøs.
Roserne var ikke hvide, men lyserøde. Det er et godt tegn.
Nej, Jane. Hun døde i morges.
- Du sagde, det gik bedre. - Det blev værre.
- Nej! - Jeg beklager. Det gik stærkt.
Hun vågnede aldrig. Hun var borte.
Jeg sagde ikke farvel. Hvorfor hentede du mig ikke?
- Det havde intet ændret. - Jeg kunne have holdt hendes hånd.
Besind dig. Vi må forberede begravelsen. Livet går videre.
Jeg kendte ikke min mor. Hun var smuk.
Hun elskede klare farver. Her er hendes yndlingsfarver.
Grønt til hendes vinger. Med guldstænk, ligesom hendes øjne.
Goddag, jeg hedder Margaret.
Hørte du mig ikke? Flyt dig.
For pokker, Jane!
Det er ikke mig.
Jeg er rede, mor.
Ja, følg med mig. Du hører ikke hjemme her.
Læg smerten, frygten og ensomheden bag dig.
Vi skal være sammen, altid.
- Jane! Hør på mig. - Gå. Du har ødelagt mit liv.
Jeg har begået fejl, men jeg kan ikke ændre det, der er sket.
Giv mig en chance til, Jane.
Du vil flygte og straffe mig, og måske fortjener jeg det.
- Ja. Du er uhyret, ikke jeg. - Jeg ved det.
- Hvad er det der? - Jason...
De ødelagde ikke stykket i New York.
- Du har ødelagt meningen. - Jeg var i vildrede.
Jeg er ked af det. Det er jeg virkelig.
Lad ikke mine fejl stå i vejen for din succes.
Forfatteren!
Det er dig, han mener.
Gå derind.
Der.
Miss Sinclair? Det var fint.
Tak. Du må undskylde min opførsel.
- Jeg var ikke for god. - Jeg var dum at tro på det.
Jeg er ked af det.
Det er i orden. Og på en måde er det faktisk sandt.
Stykket, altså. Jeg var ikke en god far.
Jeg var fraværende og pressede ham.
- Du gjorde dit bedste. - Jeg gik ud med skøre kvinder.
Men ingen irske. Kunstnerisk frihed.
- Vi lærer af vores fejl, ikke? - Jo.
- Held og lykke. - Tak.
Således genoptog Linda Sinclair livet som lærer.
Nu med en moderne indfaldsvinkel.
Nu har I læst, og vi laver en kreativ skriveøvelse.
Skriv en ny slutning til "To Byer".
I bestemmer selv. Giv fantasien frit spil.
Hun så ofte dr. Sherwood, men holdt en passende afstand -
- til faren til den unge mand, hun blamerede sig med.
- God biografi. Du må gerne låne min. - Kan du lide ham?
- Conan Doyle? Ja. - Ditto. Fra barnsben.
Og det var det.
- Hvordan har du det? - Udmærket, tak.
Skal vi tage en kop kaffe?
Hun afslog naturligvis.
Hvorfor ikke?
De talte om ubetydeligheder.
Hun holdt loppemarked -
- og solgte alle mine Ellery Queen-førsteudgaver.
Der vidste jeg, at det var slut.
- De talte ikke om drengen. - Jason klarer sig godt.
Han har skrevet et stykke til. Til et børneteater i New Jersey.
Der er få referencer til Orwell og Kafka.
- Herligt. - Må jeg være ærlig?
Ja, så kommer det.
Mens vi har gået her -
- har jeg tænkt på, at du havde sex med min søn.
Jeg forstår, at den slags sker, men...
Jeg prøver bare at sige...
Jeg kan rigtigt godt lide dig alligevel.
Og hvis det ikke føles for underligt -
- så taler Walter Mosely på Wilkes i næste uge, og måske...
Hvad tænker du på, Linda Sinclair?
Du skal sidde hjemme alene.
Kast dig ikke ud i den onde og kolde verden.
- Linda... - Hej, Linda.
Du ser godt ud. Er du klar?
- Ja, det er jeg. - Hør efter, Linda. Vær ikke dum...